Марко Ганчев
Синеок железничар

chitanka.info

Железничарю, и сега са сини

очите ти, но бръчките край тях

не са май както през онез години

лъчи от слънцето на твоя смях.

Човек не може да те възприеме

такъв обикновен и посивял:

все като паметник на бурно време

у мен живееш на пиедестал.

Аз бях дете, а ти бе синеоко

момче, когато пушката пое

и на площада вдигна се високо

над градското привично битие.

По-тъжен ставаш, като те подсетят

такива като мен какъв си бил,

защото искат щерката и зетят

от тебе вноска за автомобил.

Жената няма ум да си прежали

годините, а тича с беснота

по срещи със последните пожари.

От тях по теб се сипе пепелта.

И питаш се, какво е туй, в което

виновен си, та тъй да страдаш ти.

А аз го знам: не може битието

за оня миг до днес да ти прости.

1976

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.